- Hej, sovetryne. - Hej. Er det allerede morgen?
Ja, det er tid til at gå på arbejde. Weaver elsker, når alt er skemalagt.
"Tom, vi skal have møde hver morgen klokken ni."
"Om det regner eller sner, om så Skitters danser i spisesalen."
"Og Tom. Jeg tolererer ikke sløseri."
- Efter to uger føles alting så... - Normalt?
- Normalt, som det plejede at være? - Det er svært at forestille sig.
- Men jeg savner en del ting. - Som hvad?
Som at trække vejret frit i den friske New England-luft.
- Eller duften kaffe, der brygges. - Og?
Lyden af mine sønner, der vågner og skændes om badeværelset.
De tre skændtes hele tiden med hinanden om tåbelige ting -
- som tv eller strømper eller cornflakes.
Rebecca var hele tiden nødt til at... skille dem ad.
- Undskyld. - Du skal ikke undskylde.
Jeg havde en mand og en søn. Somme tider savner jeg dem meget.
- Men det her er alt, hvad vi har nu. - Det ved jeg.
- Og det føles godt. - Ja, det gør.
Det føles rigtig godt. Men jeg kommer for sent.
Skal vi fortsætte senere? Efter aftensmaden?
- Eller efter frokost? - Det lyder endnu bedre.
- Undskyld. - Anden gang i denne uge, Tom.
Dette er et tydeligt eksempel på det, vi skal tale om i dag.
Alle i kompagniet -
- er blevet for afslappede og selvtilfredse.
Det ses på forsømte pligter, sjuskede øvelser og forsinkelser.
Vi har været gennem ret meget og fortjener lidt afslapning.
Det kan blive vores undergang. Vi kan ikke sænke paraderne et øjeblik.
Vi blev her for at skaffe forsyninger og forberede os til...
...turen til Charleston.
- Kaptajn? - Vent. Jeg har det fint.
- Kaptajn Weaver? - Hvad sker der?
Hent dr. Glass med det samme!
Hvad har de gjort ved mig? Hvad har rumvæsnerne gjort ved mig?
Hold ham fast! Kaptajn?
Han fik en stor dosis beroligende, uden virkning.
- Du må tage over. Hører du? - Du skal nok klare dig.
Hør på mig. Du skal ikke bekymre dig om mig. Før 2nd Mass til Charleston.
- Jeg regner med dig. - Hvordan er det her gået til?
Der er ingen antibiotika, der virker.
- Er det gift fra tøjlingsstaven? - Undersøgelser viser intet unormalt.
- Det ser ret unormalt ud. - Vi kan ikke se noget med udstyret.
- Vi har prøvet begrænse spredningen. - Har det været der længe?
- Hvorfor sagde du ikke noget? - Weaver ville ikke have det.
Vi kunne have gjort noget før.
I Charleston findes der måske læger, der ved, hvad de laver.
- Jeg ved, at giften spreder sig. - Derfor skal han til Charleston.
Gør, hvad du kan for ham. Vi tager af sted i aften.
Det er ikke klogt, at du er ude og patruljere igen.
Du ved jo, jeg hader hospitaler.
Du risikerer infektion og at blive skudt, bare for at være her med mig.
- Jeg tror, du kan lide mig. - Typisk mænd. Alt handler om dig.
- Du ved, hvad jeg mener. - Ja, jeg gør.
- Vi har en del at tale om. - Ikke nu igen.
- Jeg ved, hvad du mener. - Det tror jeg ikke.
Jeg er ikke den rette for dig.
Lad mig afgøre det. Forstår du ikke, at jeg vil være sammen med dig?
- Det kan aldrig blive os to. - Okay, du kan ikke lide mig.
Jeg har bedt Weaver om at blive forflyttet. Til Goodmans enhed.
Goodman? Er han ikke 50?
Jeg spørger bare.
Tøjlingen er fjernet.
- Åh gud. - Hal, der er flere.
- De er alle sammen døde. - Vi må være sikre.
Hal!
Karen!
Karen... Jeg forstår det ikke.
- Hjælp mig. - Karen.
Karen!
Jeg vil ikke pakke det her ind. Kaptajn Weavers tilstand er kritisk.
Dr. Glass gør alt, hvad hun kan, men intet virker.
Vi må videre til Charleston for både Weavers skyld og vores egen.
- Hvornår? - Vi skal være klar i aften.
Det kan godt blive lidt svært.
Det er brændstof fra køretøjerne, der driver sygehusets generator.
Vi har ikke nok brændstof til at komme til Charleston.
- Kendte Weaver til dette? - Vi har ikke kunnet finde mere.
Det var derfor, dieselolien gik til generatoren.
Jeg har allerede tømt lastbilerne for diesel -
- og vi har kun brændstof til at drive generatoren i 12 timer.
- Hvornår skulle Weaver vide det? - Han var allerede indforstået.
Okay. Vores første opgave bliver at søge efter mere brændstof.
Dai, send tre rekognosceringshold af sted mod øst, syd og vest.
Giv dem brændstof til otte timers kørsel.
Hvis alt slukkes, undtagen intensiv, hvor længe holder generatoren så?
- Cirka dobbelt så lang tid. - Godt, så gør vi det.
Pak til rejsen til Charleston. Vi har ingen tid at spilde.
Far.
- Hal og Maggie er tilbage. - Jeg kommer straks.
De fandt Karen i skoven.
Vi fandt hende nedgravet i skoven med en masse aftøjlede, døde børn.
- Hun skal hen til dr. Glass. - Vent.
- Tøjlingen er fjernet! - Lad hende ikke blive.
- Hun har stadig kontakt med dem. - Hvordan ved du det, Ben?
Jeg kan høre det.
- Sæt hende i et sikret rum. - Far...
Han har ret. Det er bedst sådan, indtil vi ved mere.
Dr. Glass er på intensiv. Bed hende komme til psykiatriafdelingen.
Bare rolig. Du er hos 2nd Mass. Jeg hedder dr. Glass.
Tal ikke med hende. Vi kan ikke stole på hende. Hun er ikke en af os.
Hej, Karen.
- Du lever. Gudskelov. - Som du kan se.
Det var det frygteligste, jeg nogensinde har oplevet.
At se dem torturere dig uden at kunne gøre noget ved det.
- Det er godt at have dig tilbage. - Men vi har nogle spørgsmål.
Selvfølgelig.
De døde børn, du blev fundet med, var I sammen på skibet?
- Måske. Jeg kan ikke huske det. - Hvad kan du huske?
Kun at jeg var om bord på skibet...
...i min kapsel.
Da jeg vågnede, så jeg Hals ansigt.
Det er alt. Jeg forstår, hvor vanvittigt det må lyde.
- Hvordan blev tøjlingen fjernet? - Jeg ved det ikke. Jeg tror, at...
- Hvad? - At jeg havde udtjent mit formål.
Hvil dig og få kræfterne tilbage. Dr. Glass vil nok tage nogle prøver.
Må jeg få lidt mad? Jeg tror ikke, jeg har spist i meget lang tid.
Jeg lover, at vi nok skal tage os af dig.
Men jeg vil ikke have, du forlader dette rum, før vi ved...
- At jeg ikke udgør en trussel. - At du er helt rask.
Jeg forstår.
Det er så skønt at være hjemme.
Jeg ville bare tilbage til 2nd Mass. Og til dig og Hal.
Hvil dig. Så taler vi sammen senere.
- Rummet skal bevogtes døgnet rundt. - Det er godt at have dig tilbage.
Jeg bliver hos hende. Jeg har størst chance for at vide, om noget er galt.
Okay, lad gå. Jeg vil stadig have en vagt udenfor.
Ben! Hvad sker der?
Hvad er det for noget vrøvl om bange anelser? Det er Karen.
Jeg har aldrig mødt hende før.
Vi mistede hende, da hun forsøgte at redde dig.
Hun var sikkert et vidunderligt menneske, men det der er ikke Karen.
Hvorfor skulle du være anderledes?
Jeg kan håndtere hende, men du kan ikke undgå at blive manipuleret.
Kan du høre, hvad du selv siger? Se på hende. Vi fandt hende halvdød.
Hun er bange og panikslagen. Hvordan kan hun manipulere mig?
Hun er allerede begyndt. Hold ham så langt væk fra hende som muligt.
- Du er sådan et skide... - Misfoster?
Jeg havde tænkt mig at sige fjols, men misfoster passer fint.
- Han er irriterende. - Men han har sikkert ret.
Det er mærkeligt, at hun dukkede op så tæt på lejren.
- Og hvad så? - Du har slet ikke reageret på det.
Det havde du gjort, hvis det havde været en anden end din gamle kæreste.
Okay.
Hans tilstand forværres. Han har mindre tid tilbage, end jeg skønnede.
- Pokkers. Nogen forslag? - Vi har ikke noget godt udstyr her.
Jeg tror, at giften måske har koblet sig på de røde blodlegemer -
- som en parasit, der spredes i blodomløbet.
- Han blev bidt for flere uger siden. - Jeg har en teori.
Jeg tror, parasitten har en inkubationstid.
- Ligesom æg? - Eller noget, jeg ikke forstår.
- Skal vi bare se til, mens han dør? - Selvfølgelig ikke.
Vi lægger ham i den hurtigste bil og kører ham direkte til Charleston.
- Du skal ikke give mig ordrer. - Jeg har kommandoen nu.
Jeg har taget mig af 2nd Mass fra starten. Det er mig, der er læge.
Jeg ved, hvad der er bedst for patienten, og han bliver hos mig!
Rebecca, hold op!
Undskyld.
Utroligt, at det ikke er sket tidligere. Eller vice versa.
Jeg er ikke din kone, Tom.
Vi kan ikke tillade os at skændes. Vi skal bare overleve.
Jeg tror ikke, nogen har forstået, at han har holdt sammen på os -
- med fynd og klem og ren viljestyrke.
Vores bedste chance for overlevelse er, at han overlever.
Giv mig indtil midnat til at finde en løsning. Ellers gør vi, som du vil.
Det er rart endelig at møde dig, Ben. Hal talte ofte om dig.
Jeg havde glemt, hvordan rigtig mad smager.
Laver Pope maden, eller er onkel Scott tilbage i køkkenet?
Pope er her ikke.
Onkel Scott blev dræbt, da Mech-kugler flåede ham i småstykker.
Han forsøgte at redde nogle børn fra en gruppe Skitters.
Det gør mig ondt.
- Jeg syntes om onkel Scott. - Han er død.
Ligesom en masse andre gode folk, der kæmpede mod dine herrer.
De er ikke mine herrer. Ikke længere.
Du narrer de andre, men ikke mig. Jeg kan høre dig.
Kan du høre mig? Hvad mener du?
Du er stadig forbundet med dem, og du kan også høre det.
Jeg kan høre noget.
Det lyder som et tv og en radio og en masse støj på samme tid.
Er det det, du mener?
Ja, noget i den stil.
Men det er jo bare støj. Fjern støj.
Jeg føler mig ikke forbundet, for jeg kan huske, hvordan det var.
- Kan du? - Ja.
Som en hånd, der klemte om min hals -
- og bevægede mig som en kludedukke og knapt lod mig trække vejret.
Tvunget til at overvære forfærdelige ting. Ude af stand til at protestere.
- Du må da kunne huske det? - Jeg husker det.
Du var forbundet med Skitterne.
Forestil dig ti gange værre.
Må jeg få lidt mere brød?
Ja.
Lourdes kan have fundet på noget.
Vi bemærkede, at kaptajnens kropstemperatur begyndte at falde.
Den normale reaktion på en infektion er høj temperatur og feber.
Måske sygdommen er afhængig af et køligere miljø for at overleve.
Derfor bevæger den sig lige under hudens overflade.
Vi øgede kropstemperaturen og har bremset sygdomsforløbet.
- Jeg huskede noget fra skolen. - Ekstrakorporeal hypertermi.
Det lyder ret vildt. Vi pumper Weavers blod ud af hans krop -
- varmer det op til 41 grader og pumper det tilbage i kroppen.
Temperaturforøgelsen burde bremse sygdommen og kan dræbe den.
Behandlingen anvendes på kræft-og aids-patienter.
- Hvordan undgår I at dræbe ham? - Med Jamils hjælp.
Vi har brug for at cirkulere blodet gennem et varmeapparat.
- Er det alt? - Kan du klare det eller ej?
Det er ikke umuligt. Men hvornår og hvordan?
Det skal være nu, og vi kan sikkert finde alle maskiner, der er brug for.
Vi har vel intet andet valg?
Gør det. Men i mellemtiden gør vi os klar til afgang.
Så snart vi har fundet mere brændstof, kører vi.
- Fandt I noget? - Intet brændstof, chef.
Vi fandt dem i vejsiden 15 km vestpå.
- Pope? - Jeg tror ikke, han trækker vejret.
Herovre. Det her bliver godt, Lyle.
- Er han ...? - I live? Knap nok.
- Jeg har det fint. - Nej, du har ikke. Sæt dig.
- Hvad skete der? - Pope og jeg ledte efter et køretøj.
Jeg hørte skud og så ham blive jagtet af en masse Skitters.
Vi løb, men en Mech skød og ramte jorden ved siden af os.
Pope faldt om. Jeg løftede ham op og løb så langt, jeg orkede.
- Han skal hvile nu. - Godt, du er her. Hvad med ham?
Dehydreret med hjernerystelse, men jeg ser ingen alvorlige skader.
- Han burde vågne om et par timer. - Tilkald mig. Men som du ved...
Weaver har førsteprioritet.
Min familie plejede at holde ferie på Nantucket.
Jeg havde aldrig sko på. Jeg elskede sollyset der.
Varmt og skønt.
Drømmer du om, hvordan det var, før alt det her?
- Svært at drømme når man ikke sover. - Jeg har aldrig sovet så godt før.
- Morgenmad. - Tak. Jeg er sulten hele tiden.
Der er ikke særlig meget, er jeg bange for.
- Vi begynder at løbe tør for alting. - Er det tid til en ny madplyndring?
- Vi skal alligevel snart af sted. - Hvor skal I hen?
- Det ved jeg ikke. Jeg ved intet. - Skyldes det stavene?
Jeg må vel også vænne mig til det.
Det er ikke så sjovt at blive kaldt "barberbladsryg" eller "bøjle".
- Er det det, de kalder os? - Bag min ryg, ja.
Men det er ikke kun dårligt, synes jeg.
- Jaså? - Det er så underligt.
- Jeg kan høre næsten hvad som helst. - Såsom hvad?
De taler om, at generatoren ikke har nok brændstof -
- og at kaptajn Weaver ligger i koma. Jeg formoder, at du også hører det.
Ja, somme tider.
Da jeg kiggede ud ad vinduet, så jeg detaljer jeg ikke har bemærket før.
Og så er der det her.
Du må indrømme, det er ret sejt.
Sæt den ned!
- Hvad sker der? - Det ved jeg ikke.
- Jeg kan føle dine følelser. - Det samme her.
Hvad fanden?
Hvad har du gjort ved hende? Karen?
Hvad har du gjort ved hende? Ben!
- Er du okay? - Ja, det tror jeg.
- Hvad gjorde han? - Jeg ved det ikke, vi var bare...
Vi snakkede, og så...
Så mærkede jeg en forbindelse til ham. Jeg blev så bange, Hal.
Det skal nok gå.
Det er ret enkelt. Vi pumper kaptajn Weavers blod over i beholderen -
- og varmer det op til 41 grader, hvilket bør dræbe alt i blodet.
Så pumpes det over i næste beholder, hvor det køles ned til 37 grader -
- og så tilbage i kroppen.
- Hvor lang tid tager det hele? - Omkring otte timer.
Hvis vi kan stoppe sygdommen, før den angriber blod-hjerne-barrieren -
- har vi en chance for at redde ham.
- Weavers kropstemperatur? - Stadig 35,5.
Hold ud, kaptajn.
- Nu kan vi kun vente. - Må jeg tale med dig?
- Jeg vil bare sige undskyld. - For hvad?
Fordi jeg troede, jeg vidste bedre, end du.
Det er ikke vigtigt.
Når dette er ovre, kan vi snakke om det, men nu må jeg arbejde.
- Det er generatoren. - Tom, du må dreje pumperne manuelt.
Det behøver ikke gå hurtigt, men bare med jævn fart.
- Hvad med vandtemperaturen? - Det burde gå, indtil vi har strøm.
- Jeg har generatoren. - Start den.
- Klar. - Kør!
Der var bonus. Tre tønder diesel, to tønder benzin -
- tre kasser motorolie og en masse ventilatorremme.
Der er mere, hvor det kom fra, men vi havde ikke plads til mere.
Jeg havde næsten givet op, men min far har altid sagt...
- Dieselen skal hen til generatoren. - Jeg finder Jamil.
Hvad sker der, Hal? Jeg har ledt efter dig overalt.
- Vi må hjælpe hende. - Karen? Hvad taler du om?
Der vil ske hende noget, hvis vi ikke gør noget.
Nej, der sker os noget, hvis vi ikke tager os af hende.
Det er Ben. Fandens også!
Det er forbindelsen til Skitterne.
Stavene lyser, og han har gjort noget ved Karen.
Han prøver at rekruttere hende til den Skitter, han havde med sig.
Jeg kom ind i rummet, og de holdt om hinanden.
Deres stave lyste.
Hvor er Ben nu? Du må finde ham.
Det er ham, der er i fare. Du må stole på mig.
Din vagt er slut, John.
- Jeg tager over nu. - Javel.
Hvad laver du?
- Vi skal have en lille tøsesnak. - Jeg forstår ikke.
Det tror jeg, du gør.
Jeg tror, du forstår det udmærket, så hold op med at spille skuespil.
Helt ærligt...
- Det handler vel ikke om Hal? - Jo, det handler om Hal.
Og om Ben og Tom Mason.
Det handler om 2nd Mass, og om at du skal forsvinde og lade os være.
Er du en af dem nu, Maggie?
Uskyldige lille Maggie med et hjerte af guld?
Jeg har faktisk ondt af dig.
Du har skubbet folk fra dig så længe, at du ikke mere kommer tæt på nogen.
Du gør det samme med Hal, fordi du ikke synes, du fortjener ham.
Og ved du hvad? Du har ret.
Jeg plejede at tænke på, at du sagde, at Popes slæng behandlede dig skidt -
- men du havde det bedre med dem end med nogen andre i hele dit liv.
- Du kender mig ikke. - Det tror jeg, jeg gør.
Ved du hvad? Livet med Pope og hans bande -
- er måske det liv, du fortjener.
Karen? Hvad sker der?
- Er du uskadt? - Det tror jeg nok. Hun brasede ind.
- Vi må hente dr. Glass. - Nej, hun sagde, ingen stoler på os.
Hun forsøgte at skyde mig, Ben.
Vi er ikke i sikkerhed her.
Hvor kan vi nogensinde være trygge?
Jeg kender et sted, hvor vi nok skal blive accepteret.
Men så må vi tage af sted.
Denne vej.
Hvor? Hvilken vej?
Der.
Ben! I kommer med mig nu.
Nej, vi må af sted. Det er for vores egen skyld og for jeres.
Skal vi ikke spørge far? Kom så, begge to!
- Jeg er ked af det. - Det er i orden.
Klarer han sig?
- Ja. - Trist, at det skulle ende sådan.
Jeg havde været nødt til at tage af sted før eller siden.
Jeg elskede din bror engang. Meget højt.
Jeg er sikker på, han også elskede dig.
- Men... - Jeg ved det.
- Klar? - Ja.
- Så det virker? - Ja. Han trækker vejret selv.
Kropstemperaturen er normal igen.
- Det var rart at høre. - Vi ved ikke, hvilke skader han fik.
Jeg håber, vi har dræbt sygdommen. Nu er det op til ham.
Vi har brændstof til et par dage til, men vi må have fat i mere mad.
Så bruger vi mere brændstof. Vi mangler ammunition.
Folk klager, og de går i panik over rygter om, at der er Skitters på vej.
- Vi kommer igennem det sammen. - Det ved jeg.
- Dr. Glass. - Utroligt. Kan du høre mig, kaptajn?
Lad være med at tale. Vand, Lourdes.
Vent lidt. Små slurke, kaptajn.
- Hvordan ...? - Det er kompliceret.
Hvor meget brændstof har vi brugt på at redde mit sørgelige legeme?
- Det var hver eneste liter værd. - Gav du ordren?
Noget i den retning.
- Vi må tale sammen, når jeg er rask. - Det glæder jeg mig til.
Undskyld. Pope er vågen og spørger efter dig.
Han siger, det gælder liv eller død.
Der er meget at sætte dig ind i. Jeg kommer snart.
Lad være med at bevæge dig. Mere vand?
Pope?
- Vi må væk herfra! - Slap af.
- Hvad er der? Du er i sikkerhed. - Jeg er ikke i sikkerhed.
Ingen er i sikkerhed. De er på vej hertil.
- Hvem? - Fiskehovederne. De leder efter dig.
- De er ude efter din søn Ben. - Hvorfor Ben?
Jeg blev overmandet og stirrede et fiskehoved lige i øjnene -
- som ville vide præcis, hvor I befandt jer.
- Hvordan vidste den, du tilhørte os? - En tøjlet pige klarede snakken.
- Blondinen din søn var vild med. - Karen?
Vildt uhyggelig. Det var, som om hun rodede rundt inde i hovedet på mig.
- Hvorfor vil de have Ben? - Han indgår i et Skitter-oprør.
- Hvor længe er det siden? - Jeg fandt dig for to dage siden.
Bliv hos hende.
Ben?
Tekster: Lise Lønsmann www.sdimedia.com